Harrison, George - Thirty three & 1/3 (1976)
Woman don't you cry for me (3:19)
Dear one (5:08)
Beautiful girl (3:42)
This song (4:14)
See yourself (2:52)
It's what you value (5:09)
True love (2:44)
Pure smokey (3:56)
Crackerbox palace (3:58)
Learning how to love you (4:13)
24.11.1976 Dark horse DH-3005
Nahráno: léto 1976
Producent: George Harrison, Tom Scott
Zvuk. inženýr: Hank Cicalo, Kumar Shankar
Obal: Bob Cato
39:17
Obsazení:
George Harrison - sólový zpěv, kytary, syntetizéry, perkuse
Tom Scott - saxofon, flétna, lyricon
Willie Weeks - baskytara
Alvin Taylor - bicí
Gary Wright - klávesy
Richard Tee - piano, varhany, Fender Rhodes
David Foster - Fender Rhodes, clavinet
Emil Richards - marimba
a další
![4 stars](graphx/s_4.gif)
Vedle Johna Lennona jsem měl nejužší vztah k George Harrisonovi a sledoval jsem poměrně pečlivě jeho hudební vývoj po rozpadu Beatles v sedmdesátých letech. Držel jsem mu palce i na albech, které se hudebními kritikům moc nelíbily a které ani příliš nezasahovaly ortodoxní rockery. V dobách Led Zeppelin, Deep Purple, Atomic Rooster, Uriah Heep, Yes, Genesis… bylo velmi těžké obhajovat Georgeův umělecký profil a tak se hodně lidem zdálo, že bude žít jenom z legendy Beatles a že už od něho nebude možné očekávat nic nového a podnětného…
V polovině sedmdesátých let se George Harrison nacházel v osobní krizi. Rozpadlo se mu manželství s jeho krásnou ženou Patti a citlivý kumštýř měl navíc problémy na alba dostat natolik přesvědčivý hudební materiál, který by ho odrazil ode dna…
Album Dark Horse mělo některá silná místa, ale obecně to byl propad do přízemí. Také album Extra Texture – Read All About It se mě jevilo jako hodně rozplizlé, matné a nevýrazné a tak jsem netrpělivě očekával další projekt, kde se do třetice všeho dobrého mělo zase všechno vrátit na úroveň All Things Must Pass nebo Living In The Material World.
Když se na podzim 1976 objevilo album Thirty Three And 1/3, dost úporně jsem se k němu probojovával. Přivezl mi ho v zimě jeden známý z tehdejšího NSR a já jsem dostal hezký vánoční hudební dárek…
WOMAN DON´T YOU CRY FOR ME – první skladba začíná poměrně energicky z výraznou rytmikou. Willie Weeks servíruje pořádně odpíchnutou funkovou baskytaru a rovněž Alvin Taylor na bicí nástroje potvrzuje jedinečné rytmické principy. Tom Scott kouzlí na saxofon, ale svůj podíl má na clavinet i David Foster. George v mezihře vystaví výtečné slide-kytarové party, ve kterých byl v dané době nepřekonatelný. Melodika má v sobě principy blues, ale rytmicky je to dobře vypreparovaný funk. Velmi nadějný začátek.
DEAR ONE – druhá skladba má krásnou otevřenou harmonii. Ano, tohle je z mého pohledu ten pravý „harrisong“. Zvonivá dvanáctistrunná akustická kytara a Billy Preston na hammondky. Do toho klenutá melodická linka, přivolávající meditační nálady orientu… V refrénu se ovšem melodická linka mění a basový attack ji více prokresluje za bzučení synthesizeru, kového zvuku clavinetu a temných hammondek. George skladbu napsal na dovolené na Virgin Islands, ale inspirace přišla od indického filozofa Paramahansy Yoganandy. Skladba má v sobě spirituální náboj a přesto zvonivou melodii, bez snahy bořit hitparády…. Skvělé!
BEAUTIFUL GIRL – Georgeovu elektrickou kytaru a její podmanivá přediva poznáte hned po vstupním rozlamování akordů. Klouzavé kytarové sólo se prolíná se dvěma tématy. Neboří žádné hranice, nešokuje, ale je otevřené nejen melodickými postupy, ale i obsahem textu. Píseň věnoval mexické přítelkyni, sekretářce ve firmě A&M Olivii Trinidad Ariasové, budoucí manželce, jako výraz okouzlenosti a zamilovanosti…
THIS SONG – údernost další skladby je strhující. Od prvního okamžiku je jasné, že se jedná o skladbu s hitovou ambicí. Skladba se stala nejhranějším songem z alba a dostala se na předním pozice v USA. Kapela se zde výtečně propojuje, ať už v podobě saxofonu Toma Scotta, Weeksovy baskytary a Taylorovým bicím nástrojům, nebo klavíru Richarda Tee, hammondkám Billyho Prestona, elektrickému pianu Gary Wrighta. George výtečně ohýbá tóny slide-kytary a údernost a rytmický průraznost skladba je skutečně strhující. Reflektuje pocity z prohraného soudního sporu a jeho pohled na atmosféru v show-businessu.
SEE YOURSELF – dobře proaranžovaná skladba, kombinací klávesových nástrojů a rytmických proměn. Georgeův hlas sice nemá pevnost a syrovost v interpretaci, ale dobře frázuje a vyjadřuje obsažnost hudební formy i samotného textu. Čtyři klávesoví hráči se zde vzájemně potkávají a do skladby se vejdou, aniž by někdo z nich exhiboval a vytlačoval druhého. Uhlazené, nevýbojné, ale přesto stylotvorně přínosné….
IT´S WHAT YOU VALUE – důraznosti rytmických postupů je v této skladbě popřáno v dodatečné míře a třebaže melodická linka má hodně čitelné písňové postupy, rytmické proměny a aplikace lyričnu – dechového synthesizeru s úderným klavírem se dobře poslouchá. Zajímavé aranžmá výrazně akcentuje bicí nástroje a baskytaru a melodické vstupy jsou nenásilné, přesto kreativně barevné….
TRUE LOVE – přiznám se, že zařazení slavného starobylého hitu Cole Portera na albu mě zastihlo nepřipraveného. Zvoní tu akustické kytary a kloužou party slide-kytary a bzučí klávesové nástroje a svižné tempo původně uhlazenou melodii staví do rychlejšího tempa, ale přesto si nejsem jist, jestli Georgeovi tato skladba úplně sedí (!?). Jeho kytarové mezihry jsou ovšem famózní a přesvědčivé, ale uvital bych raději jeho vlastní produkci, také pěvecká interpretace se mi místy podbízivá….
PURE SMOKEY – vzpomínka na výtečného zpěváka Smokey Robinsona, kterého George viděl na koncertě a obdivoval se jeho výkonu. Zajímavé akordické proměny se spojují se saxofonem, lyričnem a šlapající rytmikou. George vymyslel do skladby výtečné slide-kytarové sólo. Těkavé bicí nástroje a perlení elektrických pian působí v půvabných až jazzově vibrujících harmonií. Není to rock, ale je to krásný příklad práce s harmonickou strukturou….
CRACKERBOX PALACE – podmanivá skladba má v sobě hodně tajemna a melodických proměn, v nichž bzučí synthesizer, ale i Georgeovy kytarové mezihry ve zvláštně ohýbaných tónech a přeznívání tónů. Nástrojové kouzlení se příjemně poslouchá. Je v něm hravost, jakési utajené mystérium a já si při klouzavých kytarách a ohýbaných tónech elektrického piana vzpomenu na filmový klip, který při příležitosti natáčení skladby vznikl v Henley-upon-Thames na Georgeově sídle Friar Park s příšernými pitvořícími se trpaslíky a Georgem, kterého veze přísná anglická chůva v kočárku v podivných exteriérových a interiérových obrazech. Také v této skladbě nezapochybujete o Georgeově autorském rukopisu v kytarových partech a soundu…
LEARNING HOW TO LOVE YOU – závěrečná skladba na albu ve mně při poslechu vyvolává velmi niterné vibrace. Má velmi zvláštní harmonii a její melodická linka, i když je čitelná, se přesto pohybuje ve zvláštních tóninách a obsahuje i řadu netypických akordů a skladatelských postupů, třebaže na první poslech nevypadá nějak záhadně nebo razantně odlišně. Prolínání hammondek a elektrického piana je téměř mysteriózní. Georgeův hlas zní naříkavě a šeplavě a nijak ze skladby nevyčnívá, spíš se ztrácí. Melancholická atmosféra ji provází od začátku do konce a vždycky mě fascinovalo sólo na akustickou kytaru, kterou do ní George vložil. Myslím, že písňová forma se zde dokonce přibližuje až k jazzu. Má velmi citlivý výraz. Myslím, že to je velmi citlivá tečka za celým albem a také podmiňovala melancholii vánočních svátků s brzkým stmíváním, sněhem a zarosenými okny a očekáváním….
Thirty Three And 1/3 sice nedosáhlo na úroveň All Things Must Pass a Living In The Material World, ale rozhodně se mi líbilo víc než předešlá dvě studiová alba z let 1974 a 1975.
Připočtu-li k tomu určité osobní nepublikovatelné události, které mě s albem spojují, hraje tohle Georgeovo album v mých uších navýsost skvěle, třebaže od podzimu téhož roku zápasil s Bright Tunes o autorství megahitu My Sweet Lord a prohrál…
Tři a půl hvězdičky by bylo přesně podle objektivního gusta.
Tuhle možnost nemám a tak se přikláním ke čtyřem hvězdičkám. Na albu je hodně silných míst, které vytěsňují případné pochybnosti o legitimitě mého rozhodnutí…
reagovat
moonySK @ 02.09.2011 09:23:23
Nedávno som dočítal knihu o Georgovi Harrisonovi, "liverpoolskej nožke". Miestami mi vyhnala slzy do kútikov očí, miestami ma dobre pobavila. Fakt, že práve cez tieto roky 73-77 prechádzal najťažšími skúškami svôjho života, pridávajú albumom ako Dark Horse alebo Thirty Three and 1/3 v mojom hodnotení viac hviezdičiek, vzhľadom k tomu, že napísal aj vtedy jedny z najkrajších piesní svojej kariéry.
![3 stars](graphx/s_3.gif)
Na tomto albume sa George príjemne rozbehol do živších vôd oproti predchádzajúcim dvom albumom. Aj doprovodná kapela šlape ako sa patrí. Album je preto pre mnohých fanúšikov Georgea tým lepším, čo vyprodukoval. Myslím, že sa tým posunul ďalej, ale až tak ma tento album nezaujal. Obsahuje však aj skvosty: See yourself (ešte z roku 1967) a melodickú potenciálnu hitovku Crackerbox palace. No a najúchvatnejšia je zrejme basová linka v úvodnej Woman don´t you cry for me. Disk obsahuje aj bonusovku Tears of the world, ktorá príjemne zapadla medzi zvyšné skladby.
reagovat
DeaconJohn @ 10.01.2010 11:35:54
Osobně nechápu, proč je píseň Tears Of The World zařazena zrovna na toto album. Je to totiž jedna z vyřazených skladeb na desku Somewhere In England, mezi které patří ještě Flying Hour, Sat Singing a Lay His Head, přičemž na remaster "Englandu" se žádná z nich bohužel nedostala.
Na 33&1/3 by mnohem více pasovala jedna z nejkrásnějších Harissonových písní vůbec - Mo. Nejsem si jist, ale myslím, že vznikla někdy kolem roku 1977 na počest Mo Ostina, takže ji klidně mohli zařadit sem.
nowhere_man @ 10.01.2010 12:08:03
Tak to vďaka za informácie, lebo k Tears of the world som nenašiel rok pôvodu. Takže patrí teda k Somewhere in England. Je ozaj divné, že na reedícii nebola zaradená tam ani s inými skladbami z toho obdobia (ako som čítal v Claysonovej knihe). Viem, že skladba Flying hour bola bonusom v internetovej verzii Somewhere in England. A celkovo v reedíciach bonusy tvoria zaujímavé veci, takže si myslím, že raz by mohlo vyjsť aj CD s raritami od Harrisona, ktoré nevyšli ani ako bonusy k CD.
![3 stars](graphx/s_3.gif)
Oproti předchozímu Extra Texture je toto album veselejší a nejen to, je i lepší hudebně! Už obálka dává tušit, že zde se určitě nebude zpívat jen o útrapách a smutku.
Woman Don´t You Cry For Me má super basovou linku. Dear One je pěkná píseň, bohužel neustálým opakovaním stejného motivu na mě působí krapet nudně.U Beautiful Girl mě zaujala zpěvová melodie, This Song je opravdu odvaz, který v Georgově diskografii už dlouho chyběl, o to více jsem si jej zamiloval...jasně nejlepší píseň 33&1/3! Crackerbox Palace je zase famózní reggae pohodovka, navíc videoklipy těchto dvou věcí jsou prostě parádní, takového George mám rád! Tichý Beatle bez smyslu pro humor? Ale kdeže... See Yourself mi připomíná nejlepší chvilky z All Things Must Pass. Zbytek alba je dle mého názoru hodně slabý a průměrný, ale i tak je deska rozhodně zlepšením právě díky těm několika skvělým věcem!
reagovat
catcher @ 08.01.2010 15:33:04
Velmi dobrá deska. jak zde již bylo uvedeno, All Things Must Pass nelze překonat, nicméně zde se podařilo oživit skomírající styl předchozího alba, mimo jiné i dík velmi dobré partě sehraných muzikantů. Skladby jsou stylově vyrovnané, je zde patrná nepřeslechnutelná chuť si zahrát. Skladba This Song je Jirkova katarze z trapného procesu o určení autorství My Sweet Lord. Na desce je hodně slyšet saxík, což skladbám velmi sluší, jako celek na mě album působí podobně jako Obláček 9. Oproti výše uvedené recenzi musím napsat že výraznou slabinu album (aspoň pro mne) nemá. Kromě jiných se mi moc líbí nevtíravá pocta Smokey Robinsonovi ve skladbě Pure Smokey. Jestli ATMP je samozřejmě za 5, tak tady bych dal s ohledem na rozsah hodnocení 3,6 takže zaokrouhleno - za čtyři ...Fakt dobrá placka, mám ji ještě ze starých časů na vinylu od Dum-Dum India (jak příznačné pro jejího autora, kterého Indie tak inspirovala ...)
![5 hvězdiček](graphx/s_5.gif)
![4 hvězdičky](graphx/s_4.gif)
![3 hvězdičky](graphx/s_3.gif)
![2 hvězdičky](graphx/s_2.gif)
![1 hvězdička](graphx/s_1.gif)
![0 hvězdiček](graphx/s_0.gif)